SOMMAREN 95 ÅR EFTER ATT GRÄNSEN BYGGDES
Nu har jag dig, min flicka! Nu har jag dig.
- Navigatorn, vilket håll är hemåt? - Hur så? Är vi vilse?
Vilse? Nej. Nej, nej, nej. Det vore inte likt oss.
Titta uppåt. Uppåt. Högre.
Ser du draken där uppe? Ser du änden på linan?
Det är polstjärnan.
Det är för att den visar var Nordpolen ligger. Så...
Så vi vet att norr är där.
Och vi bor här nere, i söder.
Så...
Då vet vi vägen hem. Om du är vilse...
...ska du bara hålla hakan uppe.
Dåså. Nu går vi hem.
Mamma har bakat en paj. Den är säkert god.
Released on www.Danishbits.org
VINTERN 96 ÅR EFTER ATT GRÄNSEN BYGGDES
- Herr Garrett! - Abigail.
- Vad är det? - Va?
William. Vad för chefen för säkerhetsavdelningen hit?
- Hela avdelningen har fått ordern. - God kväll, herr Garrett.
Varför allt ståhej?
Du vet vad jag har gjort för staden. Hur viktig jag är för dem.
William, såhär blir det.
Jag kommer att gå ut där och ingen kommer att röra mig.
Pappa, stannar herr Garrett på te?
Ja, raring, herr Garrett vill säkert gärna ha te, men det är läggdags.
Ge mig en halvtimme att natta henne.
Pappa...
Titta, vad jag har. Det är en present.
- Jag har gjort den just åt dig. - Vad fin den är.
Så rund.
Den här sfären innehåller alla mina tankar om dig.
Ha den alltid på dig. Okej?
Okej. Tack, pappa.
Sov nu, min prinsessa. Blunda, så sitter jag hos dig tills du somnar.
Han kan inte vara sjuk! Ni skannade honom inte ens!
Er make är infekterad, som alla på labbet. Jag är ledsen, Margaret.
Vänta! Nej, snälla!
Roy! Ni skannade honom inte!
Pappa?
VINTERN 104 ÅR EFTER ATT GRÄNSEN BYGGDES
Det är chefen för säkerhetsavdelningen som talar.
Gränsen har länge givit oss lugn och ro
men epidemien har brutit ut än en gång.
"Henry är gisslan hos Ians gäng. Vi ses vid nio på den övergivna gatan."
Antalet infekterade växer alltjämt.
Alla måste enas och samarbeta för att hantera krisen.
Säkerhetsavdelningens inspektörer sliter hårdare än någonsin.
De utför outtröttligt kontroller för att hitta alla infektioner tidigt.
Sjukdomen är extremt smittsam och leder till en plågsam död.
Vi gör allt som står i vår makt för att förhindra att den sprids i staden.
Det finns inga tydliga symptom och sjukdomen upptäcks av speciell utrustning.
I infektionens andra stadium drabbas offret av feber och sjukdom.
I tredje stadiet, kramper och hallucinationer.
I det tredje stadiet är smittorisken hög.
För det allmännas säkerhet sätts alla smittade i karantän
och en smärtfri, dödlig injektion ges innan sjukdomen når det tredje stadiet.
Den som gömmer smittade betraktas som en förrädare
och åtalas för förräderi för att ha utsatt samhället för fara.
Hej, pappa.
Utegångsförbud råder. Ni ombeds att återvända till era hem.
Han är vår gisslan. Han var på vårt område, dit ni inte får gå.
De kommer att skanna er. Minst en av er lär vara infekterad.
Precis som era släktingar.
De griper er och injicerar er. Stick, medan vi fortfarande är snälla.
Sluta. Startar ni ett krig, så kommer inspektörerna på nolltid.
Håll tyst, spetälske-unge.
Den förste som hittar blosset, tar sig till taket och tänder det, vinner.
Vinner jag, så släpper ni honom och du, Ian, ber honom om ursäkt.
- På knä. - Och om jag vinner?
- Då blir jag er gisslan istället. - Bered dig på att inte komma hem på länge.
Du klarar det! Kom igen, Ian!
Kom igen, Ian!
- Vi sticker! - Inspektörer!
Inspektörer!
Första stadiet. Ta honom.
Nej! Det är ett misstag! Jag är inte infekterad!
Farbror Roy?
Sluta, Roy. Det är Garretts order. Jag vet inte vad han tänker.
Jag har kallats till hans hem. Jag kommer senare.
Roy, oroa dig inte. Det ordnar sig nog.
- Pappa, hur kom jag hit? - Jaha... Jo.
Ska vi utreda saken?
Berätta nu, fröken. Vad minns ni?
- Jag kom för att sitta hos dig. - Jaha, kom för att sitta.
Och sedan somnade du. Så är det!
Du somnade och sedan glömde du det.
Pappa, vad är det där?
Den är till för att du inte ska glömma.
Pappa, varför har du så många klockor?
För att jag inte ska tappa bort tiden.
De här klockorna håller tiden i säkerhet.
- För din och min skull. - Kan man verkligen tappa bort den?
Du kommer att sitta här och lyssna på tickandet från alla klockor.
Innan du vet ordet av är den borta.
Glad gränsdag, raring. Det är en stor helgdag.
- Det är ingen helgdag, mamma. - Jag bakar en tårta. Gå och köp mjöl.
- Jag går inte ut idag. - Va? Alla måste gå till torget idag.
Jag är inte på humör.
Jag hade gärna gått själv, men jag måste sitta vid symaskinen till ikväll.
Okej.
- Hallå! Ursäkta, kan ni köpa mjöl åt oss? - Mamma, vad gör du?
Inte? Nähä, okej.
Ursäkta, min dotter Abigail är inte på humör.
- Okej då, mamma. Jag går väl. - Köp lite socker också.
- Infektionskontroll! Stanna! - Jag tar det själv.
Jag slog en inspektör. Det är över!
Det är ute med oss! De förlåter oss aldrig. Vi måste fly.
Sluta, snälla mamma. Vi kan inte fly, vi kan inte lämna stan.
Hör på. Roy är pappas vän. De fördes bort tillsammans.
Men nu är Roy inspektör, så pappa kanske också lever.
- Din far är död. Han var smittad. - Det var Roy också!
- Han borde ha varit död i tio år! - Sluta, Abby! Packa dina saker!
- Gömmer vi oss inte, så griper de oss! - Snälla mamma.
- Roy skvallrar inte. - Hur vet du det?
Annars avslöjar jag att han besökt sin fru och att de har ett barn
som hon gömmer hemma. Varför gömmer hon honom?
Varför har inspektörerna masker?
Myndigheterna vill inte att vi ska veta att de är våra närstående.
Vi förhör Roy. Han hjälper oss att hitta pappa.
- Va? Nej, Abby. - Jo, vad har vi att förlora?
Varför leva ett liv stigmatiserade som en smittads familj?
Nu finns det åtminstone hopp att hitta pappa.
Var är min far?
Jag anmäler er till säkerhetsavdelningen. Det blir slutet för er, de griper er båda.
Gör det. Jag har redan berättat för någon om dig.
Roy, mår du bra?
Nu förstår jag. Grannarna har undrat vem som är fadern.
Han får inte träffa familjen, men han kom tillbaka. Det betyder allt för mig.
Idag firar vi stadsgränsens 105-årsjubileum.
Vi visar vördnad för Fencingtons grundare.
Dessa visa var föregångare inom världsfred och allmän ordning.
De satte stopp för smittan.
Våra fiender på andra sidan använder biologiska vapen emot oss.
Vore det inte för våra grundare, så hade staden blivit en smittad zon.
- Vad vill du? - Gör som jag säger, annars anmäler jag.
- Då växer din son upp utan far. - Lämna min familj utanför.
Ja, om du gör som jag säger.
Varför så dyster? Le, folk tittar på oss.
De besöker varje hus och kontrollerar alla stadens byggnader.
Ge dem all hjälp ni kan.
De arbetar för allas bästa.
Den som gömmer smittade betraktas som en förrädare
och åtalas för förräderi för att ha utsatt samhället för fara.
- Var är min far? - Jag vet inte. Vi separerades omedelbart.
Jag fick välja på deportation eller att bli inspektör.
Och du valde masken.
Vad är det här?
Är det tunneln genom säkerhetsavdelningen?
Vet du var de har informationen om de smittade?
Ethan Blake bör veta var din far finns.
- Ethan Blake, han jobbade med pappa. - Han ansvarar för de smittade.
- Bor han kvar där? - Ja.
- Jag går och tittar efter själv. - Ingen får lämna torget under ceremonin.
Du ser till att jag kan gå därifrån.
Var ligger högkvarteret?
Svara mig.
Svara mig!
Ni ska berätta allt för mig!
Var är högkvarteret?
Ian. Deportering.
PERSONAKT IAN HOPE
LISTA ÖVER FÅNGAR.
Lägg till Ethan Blake på listan.
Om en halvtimme deporteras de smittade till den permanenta fångzonen.
Säg att lastbilen är med oss.
Lastbilen är med oss, extra vakter.
Det har jag inte informerats om.
Vad gör det dig? Jag är chefsingenjör Ethan Blake.
Det har jag ju sagt. Öppna nu.
Pappa, vad ligger bortom gränsen?
Det pratar vi inte om.
- Ska jag berätta en saga istället? - Okej.
Okej. En gång, i en stad långt borta
var folk goda vänner med främlingarna.
- Hur är främlingar? - De är som folk.
De är inte som alla andra. Deras ögon lyser i olika färger.
Stadens konung gillade inte det. Han var själv en främling.
Han ville vara ensam med lysande ögon och förvisade alla främlingar från staden.
En dag kom en stilig uppfinnare på en apparat
en maskin som kunde dämpa glöden i främlingarnas ögon.
Då lös inte deras ögon längre, men folk kunde leva ihop som jämlikar.
Kungen ville inte vara jämlik med någon
och beordrade uppfinnaren att ge honom maskinen. Uppfinnaren vägrade.
- Hur? Alla ska lyssna på kungen. - Nej, min älskling.
Nej. Ibland måste man säga nej som människa.
Till och med till kungen.
- Jag heter Spencer, vad heter du? - Abby.
- Jag hallucinerar, va? - Snälla, oroa dig inte.
Jag lär upp nya rekryter, jag lär dig med.
Du förstår, ibland är saker inte som de verkar. Var inte rädd.
Det finns en unik gåva som bara en av tio har.
Något väldigt speciellt har vaknat i dig. Nu är du en av de få som har det.
Den speciella gåvan vaknar i folk vid olika åldrar.
Ibland under barndomen, ibland i ungdomen.
- Hur gammal är du, pojk? - Jag är en flicka.
Vänta, vi tog ju en pojke från de ansiktslösa.
Strunt samma.
Hur kan inspektörerna inte känna till det här stället?
De är rädda för att komma hit. De ser oss som världens avskräde.
De vill inte smutsa ner uniformerna. De ogillar stanken.
- Vart är vi på väg? - Vem är du, egentligen?
Nikas? Någon hemma?
Återigen: Nikas var min far, jag är Marcus.
- Hur kan en lärare ha guldfiskminne? - Åh, fisk. Jag gillar fisk.
Vad har vi här, då?
God dag, lilla damen. Titta på elefanten.
- Irreversibel process. Ett typiskt fall. - Då blev jag alltså smittad.
- Epidemin... - Epidemin? Sa hon epidemi?
Är hon sjuk? Vi är i fara.
Epidemin finns inte. Det är myndigheternas ursäkt för att undanröja de som har gåvan.
Gåvan är väldigt kraftfull. Det gillar inte myndigheterna.
- Men vad gör de med dem de för bort? - Håller dem fångna någonstans.
Vi vet inte var.
Hur många gånger har jag sagt åt dig? Rör ingenting. Drick ingenting i butiken.
Minns du när...
Nej, det är klart. Du minns ju ingenting. Stanna här.
Norman! Var har du varit?
Har du lagat den?
Vad fan var det?
Du sa att du hade lagat den!
Sluta prata! Gå och laga den! Nu!
Inspektörer! Spring!
De ansiktslösa! Vi gömmer oss!
Hörni! Hörni, jag är så tacksam mot er.
Utan er, mina hjältar
hade det här varit en spökstad!
Tack, från djupet av mitt hjärta. Tack, hörni!
Du är vidrig.
Vi sticker innan uniformerna börjar stinka.
Låt Marcus ta den nya flickan. Han behöver en hjälpreda.
Barney. Flickan har en otrolig gåva.
Kraften förstörde halva gatan när hon tog upp en motor.
- Du måste lära henne. - Jag är Bale. Jag kan inte vara barnvakt.
Vi anfaller i övermorgon. Alla måste vara redo.
Bara du kan få henne att uppnå sin potential. Jag ber dig, bara en lektion.
- Bara titta på henne. - Okej, en lektion.
Misslyckas hon så får du aldrig be mig igen. Ta henne till basen.
Dåså. Följ mig.
Inspektörerna anföll plötsligt.
Vi tog oss ut, men Wesley, Reed och Dale blev tillfångatagna.
Alla våra gömställen blir avslöjade.
Fortsätter det, så blir hela nätverket underminerat.
Revolutionen är över innan den börjar.
Upproret är ett misstag. Det är fel tillfälle, vi borde ligga lågt.
Ja, vi är för få. Det innebär att varenda en behövs.
Vi har tillräckligt med delar till motorer, vi kan beväpna alla soldater.
- Vi kan inte vinna. Vi är för få, Bale. - Därför måste vi slå till snarast möjligt.
Upproret börjar i övermorgon.
Säg till alla att göra sig redo. Det var allt. Jag måste träna en ny rekryt.
- Du tränar aldrig nya rekryter, Bale. - Följ mig.
- Varför gör du det här? - Min far blev bortförd.
Jag vill hitta honom.
För att göra det måste jag lära mig att använda min kraft.
Lär jag upp dig, så är det för vår sak. Att befria staden.
- Men min far... - Glöm honom.
- Du har tio sekunder att välja vapen. - Va? Ett vapen?
Välj vapen, sa jag!
Koncentrera dig.
Visa mig din kraft.
Jag vet inte hur man gör! Du har inte förklarat!
Du har fem sekunder på dig. Fem.
Fyra.
Tre. Två.
Ett.
- Varför gjorde du så? Jag var inte beredd! - Gå och hjälp Marcus i butiken.
Du är inte gjord för att slåss.
Du har min fars fotografi på väggen. Jonathan Foster.
För dig är han en brottsling.
Jag tänker inte stanna här. Jag ska hitta honom.
Försöker du sticka, så letar jag upp dig och överlämnar dig till inspektörerna.
- Pappa, vad gör du? - Jag har fångat solstrålarna.
- Du reflekterar dem bara. - Tror du mig inte, så titta själv.
Var? Det är ju bara jag.
Oj, det är en flicka där! Hon bara flimrade förbi.
Det är du som vuxen, Abigail. Om många, många år.
Hälsa på henne.
Jag heter Spencer. Jag lär upp nya rekryter. Jag lär upp dig med.
Du kan inte hjälpa mig. Jag accepteras aldrig här.
- Alla ser min far som en brottsling. - Jag vet vem du är.
Det kvittar vem din far är. Du är en av oss nu.
- Nej, det är för tidigt. Du kan skada dig. - Hurså? Vad är det?
Det är en motor. Nej, en motor.
Den fokuserar och riktar vår kraft. Formen avgör vad de kan göra.
För att styra naturen, alla element, använder man en oval motor.
Men jag föredrar de fyrkantiga. De fungerar på föremål.
Och min favorit är...
De triangulära. De fungerar på människor. De helar eller dödar dem.
För att styra naturen, alla element
använder man ovala motorer.
- Men jag föredrar de fyrkantiga... - Du har kört fast.
Ja... Vi fortsätter.
En motor kan till och med bete sig som ett föremål.
Exempelvis, om du behöver gömma något...
- Jag måste hem. - Va? Vem är här?
- Med en gång. - Jaha.
För att styra naturen, alla element, använder man en oval motor.
- Vart ska du? - Hem, det är viktigt.
Vadå, tänker du skjuta mig igen? Är du så mot alla tjejer?
- Du vet inte hur jag är mot tjejer. - Alltså är du bara så mot mig.
- Jag har ansvaret för dig. - Det behöver jag inte.
- Jo, du förstår det bara inte ännu. - Låt mig gå, bara.
Låt henne gå, inspektörerna kommer.
Vad fan?
Varför bryr du dig om henne? Låt henne gå vart hon vill.
- Blir hon fångad, så avslöjar hon oss. - Det är nåt mer. Jag har sett din blick.
Vad fan snackar du om?
- Var är infektionskontrollen imorgon? - Från väst.
Se till att hon inte kommer tillbaka. Hon är Fosters dotter. Du vet vad det betyder.
- Det avgör inte du. - Vad är det med dig? Vi är på samma sida.
Lita på nån du har känt mer än några minuter.
Varför är jag plötsligt din fiende? Vi hör väl ihop?
Det känns inte som att vi är tillsammans längre.
Får jag gå nu, eller?
Abby, var har du varit? Jag var så orolig.
Mamma, jag vet allting. Epidemin är en bluff.
Inspektörerna för bort de begåvade.
Hade pappa också en förmåga? Har du en?
Jag är inte som du och Jonathan, men han lovade att hålla dig i säkerhet.
Min amulett. Pappa gav mig den.
Den tyglade min kraft och räddade mig när inspektören sköt mig.
- Va? När hände det? - Lugn, mamma. Jag mår bra.
Hur kan jag låta bli att oroa mig? Nu måste du dölja hurdan du är.
Fattar du inte? Vi lever inte våra egna liv.
Du får inget arbete. Du överlever knappt. Jag måste gömma mig.
De förde bort pappa. Varför? Vi har inte gjort något.
De förledde oss och tvingade oss till tystnad. Alla låtsas att det är rätt.
En stad full av lögner. Står vi ut med lögnerna, så håller vi med dem.
Vi låter dem göra vad de vill mot oss.
Befria den som inte ljuger.
Jag ska hitta pappa. Jag vet var.
Abby... För inte så länge sedan var du min lilla flicka.
Du har blivit vuxen.
Mamma, jag behöver be dig om råd.
Det finns snälla människor som snart ska göra något väldigt stort.
De vet vad de gör, men intuitionen säger mig att de begår ett misstag.
Jag kan inte bevisa det, det är bara en känsla.
Följ ditt hjärta, min älskling. Jag tror på dig.
Du borde tro på dig själv.
Var försiktig, bara.
Jag älskar dig, mamma.
Abby...
Hej, jag mår lite knasigt. Kan ni kolla mig?
Jag kollar henne.
- Vad gör du? Är du galen? - Du är ju min tama inspektör.
Ta av dig masken. Ta av den!
- Tar de dig, så är det slut. - Vi kanske ska ropa hit dem.
Alla tre kan dansa för mig. Det vore kul.
- Sluta, Abby. Vad vill du nu? - Vad är det här?
- Himmelsfortet. - Vad finns det där?
Ett fängelse för de speciella. När de fångas tas de dit.
- Är du säker? Tänk om de dödas. - Gåvan går inte att döda.
Den återvänder till staden i någon annan.
Därför byggde de fängelset och min far hjälpte dem.
Abby, gå nu. Om de tar dig...
- Vad är det här? - En guide i den leder dig till fortet.
- Gå nu. - Ta mig till tunneln till flygmaskinen.
Och vart tänker du flyga, Abby?
Bortom stadens gränser finns en okänd, farlig värld.
Det är självmord att åka dit ensam.
Jag kommer inte att vara ensam.
Inspektörerna kontrollerar tunnlarna. Man kommer bara igenom vid skiftbytena.
- Vid gryningen eller midnatt. - Då ses vi här en halvtimme innan midnatt.
Bale, jag vill inte förlora dig. Varken dig eller någon av de andra.
Stella, du förstår inte. För många av de våra har fångats.
Vi kan bara besegra dem under stadssäkerhetsdagen, när de är utspridda.
Slår vi inte till imorgon är det ute med upproret. Det är vår enda chans.
- Bale... - Slutdiskuterat.
Vi slår till i gryningen. Trupperna samlas här.
Bale, vänta. Det behövs inget uppror.
Här förvaras alla som tagits från staden.
Vi tar oss dit med flygmaskinen. Befriar vi dem, så hjälper de oss.
Jag ger orderna här. Följ dem eller försvinn.
- Jag vet ju en väg ut ur staden. - Lämnar vi staden, så är vi chanslösa.
Vilka hittar vi ens där? Hälften jobbade för myndigheterna när de tillfångatogs.
Vilka de än är, så överlåter jag inte stadens framtid och rörelsen åt dem.
Inte ens hon vill följa med. Vi måste diskutera saken.
- Hur vi ska överge alla som bor i staden? - Nej, hur vi ska överleva.
Vi ligger i krig.
Jag är villig att offra allas liv, inklusive mitt, för segerns skull.
Är du inte beredd att göra det, så kan du gå nu.
Varför berättar du inte ditt verkliga skäl för att vilja lämna staden?
Vem försöker du rädda, Abigail Foster?
Jag vill rädda min far. Vill du inte rädda dina föräldrar?
- Tänk om de fortfarande... - Våga inte tala om mina föräldrar!
Din far arbetade för inspektörerna.
Han gav dem maskinen
som de använde för att identifiera och tillfångata alla våra vänner.
Du är inte här för att hjälpa oss, utan för att utnyttja oss.
Trodde du verkligen att jag skulle tro dig?
Försvinn.
Är du säker på att ingången till tunnlarna ligger på den här gatan?
Förlåt. Jag hade inget val.
Abigail.
Hej.
Vad är det här?
Du har förändrats mycket. Du är mycket vackrare nu.
Tyvärr kan jag inte säga detsamma, Garrett.
En sån smart flicka.
Du har lagt upp en plan för att lura mig, precis som din far.
Jonathan var skicklig som lyckades gömma dig för oss.
Amuletten tyglade din gåva.
Din far ville inte att du skulle ha krafter.
Han insåg att inga människor ska vara mäktigare än andra.
Han konstruerade maskinen som kan göra alla jämlika.
Du tror väl på det din far försökte åstadkomma?
Du är säkert lika begåvad som han.
Anslut dig till oss. Tillsammans kan vi skapa en stad av jämlikar
där hårt arbete och hyfs hyllas
inte slumpmässigt utdelade magiska krafter. Blint och oförtjänt.
Försöker du rekrytera mig?
Jag är inte alls som han. Det blir jag aldrig.
Roy, nu har du chansen att gottgöra det du har gjort.
Du måste döda henne.
Jag är ingen mördare.
Döda henne, annars gör jag det själv.
Din tur, Ethan.
Visa att du inte visar nåd för en förrädares dotter.
Bale?
Marcus!
Bale!
Bale?
Borta!
Allt är borta!
Det tog tre år att göra dekokten.
- Nu är det inte en droppe kvar. - Kom igen, du kan göra mer.
Här, ta den. Badda ärret.
Jag odlade det, torkade det och kokade det.
Nu är allt borta.
Snälla Bale, förlåt mig.
Ge tillbaka den där, den är min! Varför följde du med inspektören?
- Är det tacken? - För vad? Vi dog nästan på grund av dig.
- För att du inte lyssnade. - Du borde lyssna på mig.
- Varför? - Jag räddade ditt liv!
- Jag räddade dig. - Utan dig hade jag inte riskerat allt.
Hör på, för en gångs skull. Det finns ett annat sätt.
- Hur fick du den? - Min far lämnade den åt mig.
Den kan leda oss till dem som tagits av inspektörerna.
- Vänta, öppna den inte! - Varför inte?
De kallas älvor. Innan gränsen byggdes bodde de med de begåvade.
Inspektörerna tvingade dem att tjänstgöra.
- Varför ska inte alla få se den? - Älvorna hör till en annan värld nu.
Vi måste rädda vår egen.
Det är det jag kämpar för.
- Sedan Garrett dödade mina föräldrar... - Du får inte tillbaka dem genom hämnd.
Men vi kan fortfarande rädda de som lever.
Du måste förstå att när vi har korsat gränsen kommer vi att vilja stanna där.
Ingen kommer att bry sig om den här staden. Vi måste befria den.
Du tänker bara på din far.
Ja, vi har inte träffats på tio år.
Jag vet inte ens om han lever längre.
Och jag följer min pliktkänsla.
- Din tro har ingen grund. - Den kanske inte behöver någon.
Vi borde följa våra hjärtan.
Mitt hjärta vill att du stannar i säkerhet.
Jag kan inte stanna här, hur gärna jag än vill.
Du och jag har olika vägar att gå.
Jag har ingen rätt att hålla dig kvar
men jag hoppas att du ändrar dig.
- Vad var det? Något blinkade. - Var?
- Som en eld. - Det är inte så eld brinner.
Men hur brinner den, då?
Jo, för att tända en låga behövs tre vänner.
Den första vännen är...
...bränslet. Bränslet är det som brinner.
Men den andra vännen är...
...luft. Luften göder elden.
Men den tredje vännen är gnistan.
Hon tycker om att leka och busa, precis som du.
Utan henne kan luften och bränslet inte göda elden.
De är vänner, men gör allt tillsammans. Precis som i verkligheten.
Hitta två vänner som hjälper dig att överkomma alla hinder.
Ensam kommer du inte långt.
Bale, det är en fälla! De vet att ni kommer!
Det är för många inspektörer. De kommer från utanför gränsen.
Retirera! Retirera, allihopa!
(Bale!)
Du är förvirrad, eller hur?
Alla hade dött, jag fann en vettig lösning.
- Genom att hugga oss i ryggen? - Snarare genom att rädda alla.
Det gör mig så ont
att se mannen jag älskade förvandlas till en besatt fanatiker.
Under alla år har du förgiftats av maktbegär.
Du har dränkt hela staden i blod.
Din typ av tyranni hade inspektörerna aldrig kunnat föreställa sig.
Det var du som dränkte staden i blod!
Nu räcker det. För bort honom.
Rör på dig.
In med dig!
- Vad gör ni? - Vi förlorade. Inspektörerna kommer snart.
Våra vänner som har tillfångatagits, då? Vi måste få ut dem!
Varför ger ni upp? Ni behöver inte ge upp!
Vi kan fortfarande ställa allt till rätta!
Lyssna!
Vi skulle kunna fly och gömma oss, men det vore inte rätt.
Vi kan bara vinna om vi tror på det vi slåss för!
Nu har vi chansen.
Vi tar oss ut ur staden och räddar våra vänner.
Vi ska hitta alla de våra. Alla som har tagits av inspektörerna.
Den här älvan ska leda oss till dem.
Jag har ingen rätt att säga åt er vad ni ska göra. Ni får bestämma själva.
Men jag tänker göra det.
Och om orden "hopp" och "frihet" betyder något för er, så följ med mig.
- Du måste följa med oss, Spencer. - Jag är en gammal man.
Vad skulle jag göra? Det här är mitt hem.
Jag älskar den här staden och jag har blivit så fäst vid den här källaren.
- Jag stannar. - Nej, snälla. Du måste följa med oss.
Kära Abby, ni klarar er nog utan mig.
Du kom ihåg mitt namn, ändå.
Jag glömmer det aldrig... Magda?
Bale. Du lever.
Vi måste skynda oss.
Vakta tunneln!
- Vi verkar vara i flygmaskinen. - Norman, kan du få den att flyga?
Vilket märkligt vapen. Varför har de inga masker?
- Inspektörer i tunneln! - Lista ut hur man flyger den!
Titta, ett nyckelhål.
Wow...
När jag var liten berättade pappa en saga
om avvikare som levde bortom gränsen.
Jag är rädd. Tänk om jag hade fel och vi flyger rakt i en fälla.
Tänk om du har rätt och vi bara hittar förrädare
som jobbar för säkerhetsavdelningen. Tänk om min far jobbar för inspektörerna.
Det spelar ingen roll vad vi hittar.
Det enda viktiga är att vi har nytt hopp som för oss framåt.
Alla är bara här för att du trodde på vad ditt hjärta sa till dig.
Ge mig dina händer.
Koncentrera dig.
Lita på din kraft.
Känn den.
Du måste tro på dig själv.
- Vad händer? - Motorerna slutade fungera.
Vi har inget val. Vi måste dit och se vad som pågår.
Vem fan är du?
Släpp vapnen! Nu!
Okej, allihop! Sprid ut er! Sök igenom byggnaden efter Jonathan Foster!
Rör honom inte. Han lever knappt.
Hans livskraft verkar ha sugits ur honom.
Vi har sökt igenom stället. Jonathan Foster är inte här.
Min far är inte här.
Du hade rätt.
Min far skapade maskinen som tar krafterna från de som har dem.
När jag var liten gav han mig en amulett som tyglade mina förmågor.
Men maskinen är mycket kraftfullare.
Så enkelt var det inte.
Vi behöver förstöra den med våra krafter, men de är borta. Vi ser oss omkring.
Pappa?
Pappa, jag har letat efter dig så länge! Jag har gått igenom så mycket!
Såja, Abby. Tyst nu.
Nu är jag här.
Var är vi? Det är som mina minnen.
Du är på rätt spår, navigatören.
Jag tittade på klockan och hamnade här.
En motor?
Va, har du använt den på mig? Men vad gjorde du? Och varför?
Kom ihåg att jag bara kan visa dig rätt riktning.
Jag ville bara ha dig tillbaka.
Det är bara en inspelning.
Du har placerat meningarna i mitt minne.
Ledtrådar.
Allt kan hända, även det som inte kan det.
Allt du behöver göra är att tro.
Upp med hakan nu. Högre. Högre. Håll det högt.
"Upp med hakan."
Han sa alltid till mig det.
Titta, pilen pekar ditåt.
Det måste finnas något.
Solstrålen skiner på väggen.
Pappa, har du lämnat en ledtråd åt mig?
Abigail, min älskling. Du är här!
Jag har hittat fortet. Hur stänger jag av maskinen som tar ifrån folk krafterna?
Jag kan bara visa dig rätt riktning.
Kom ihåg vad jag sa.
Du sa något om tre vänner.
- Jag behöver tre saker. Eller? - Det bränns.
Vänta, du ritade!
Det är motorer! Alla sorterna!
Bravo, där har du det.
"De gör allting tillsammans." Alltså måste vi sammanföra dem.
- Jag har fångat en solstråle... - Spegeln.
Vi kan fokusera deras strålar.
Vi måste kombinera strålarna från tre sorters motorer.
Föra samman dem, så att de pekar mot linsen.
Fokuserar vi strålarna till en enda, så förstör det maskinen.
Abby, Norman. Inspektörerna kommer snart.
Pappa visste att jag skulle komma hit.
Han gav mig ledtrådar om hur man stoppar maskinen och ger tillbaka våra krafter.
- Men vi behöver tid. - Vi köper er tid.
Norman, hjälp Abby.
Pappa, vad försöker du berätta?
Pappa, jag har gjort allt som du sa
men motorerna fungerar inte!
Jag har hittat spegeln och motorerna
men utan kraften fungerar ingenting! Var är du?
Lugn, Abigail. Jag är ju här.
- Jag är här hos dig. - Var är du, pappa? Berätta.
- Har du gjort det? - Varför skulle jag göra det?
För att du ska kunna beröva världen på de begåvade och deras gåvor?
För att du ska få ett vapen som kan förstöra själva gåvan?
För att det var min begäran.
Det var din order. Var ärlig, Garrett.
Vad är fel, Jonathan? Vi är ju kollegor.
Jämlikheten vi har åstadkommit
är en balans.
Enbart makt kan förändra den. Jag har den makten. Makten är jag.
Den tillhör ingen.
En dag kommer jag att bli en del av kraften.
Den kommer att återvända och vakna i alla.
Det blir en stad av jämlikar för de starka, inte de svaga.
Gör bara det jag bad dig och glöm inte din dotter.
Tänk på henne.
Ja.
Ja, du har rätt. Jag har en dotter.
Jag tänker på henne varenda minut.
Och därför säger jag...
... "inte den här gången".
Vad gör du?
Nej!
Jag är alltid hos dig.
Jag behöver dig.
Du måste släppa mig.
Du måste återvända till dig själv. Det är enda sättet att frigöra kraften.
Norman, han är borta.
Han lever bara kvar i mina minnen för att hjälpa mig förstöra maskinen.
Han trodde helt och hållet på mig.
Bale?
Återvända till mig själv...
Jag fattar. Jag vet hur man gör.
Som barn hade jag speciella krafter.
Pappa lärde mig att åkalla dem från inom mig själv.
Bale...
Garrett, det är över.
Pappa, vad ligger bortom gränsen?
- Det pratar vi inte om. - Jo! Jag behöver prata om det.
Allt är förändrat, pappa.
Abigail, jag visste att du skulle klara det.
Tack vare dig. Det är skönt att åtminstone kunna träffa dig i mina minnen.
Jag kommer alltid att finnas hos dig, i ditt hjärta.
Vår stads nya historia börjar här, idag.
Det är dags att åka hem.
Norman, nu åker vi hem.
Nästa hållplats, Fencington.
Va? Nej, nej, nej.
Översättning: Emil P.W.S Holmgren